Regi: Penny Marshall Född 15 okt 1942 i New York, USA
"There is no such thing as a simple miracle"
Awakenings (1990) Uppvaknande
Efter Oliver Sacks (författare-neurolog) bok (1973 rev.1990)
Översättning: JH 2006
Vill du gå och fiska? Fisken är frusen.
Titta på den där bilen. Är den inte fin? Det måste vara en Ford.
Nej det är inte en Ford.
Vad är det då? Jag vet inte, men det är inte en Ford.
Leonard, vad gör du? Vad ser det ut som?
Det kan komma någon.
Det kommer ingen.
Vad är fel Leonard?
Leonard, älskling. Det är bäst att du klär på dig. Din frukost är klar.
Vi börjar med ett historietest.
Håll ögonen på era egna papper, och lämna böckerna på mitt bord när ni är klara.
Hej, Mrs. Lowe. Kan Leonard komma ut idag?
Nej, Ledsen. Inte idag. Imorgon då?
Han kommer inte att vara bra då heller. När blir han bra?
Jag vet inte.
Tack för att du tittade in.
Ursäkta mig. Du måste fråga henne.
Bainbridge Hospital, Kan jag hjälpa er? Dr. Franklin och Dr. Tyler-
-sitter i möte. Kan jag ta ett meddelande? Ja..
Jag heter Dr. Malcolm Sayer, jag har en tid.
Var snäll och sitt. Bainbridge Hospital, kan jag hjälpa er?
När du säger människor, menar du levande människor?
Jag är här för att ansöka om en forskningsplats i neurologi labbet.
Vi har ett röntgenrum.
Det här ett sjukhus för kroniker. Platsen är för en neurolog.
Du kommer att arbeta med patienter, människor. Ja. Doktor Doktor.
Carmel Institute. Kan du berätta om det? Några patienter? Daggmaskar.
Förlåt?
Det var ett enormt projekt. Jag skulle extrahera 1 decigram myelin-
-ur 4 ton maskar.
Jag arbetade med det i 5 år. Jag var den enda som trodde på det. Alla andra sa att det inte skulle gå.
Det kan det inte. Jag vet det nu. Jag bevisade det.
Kanske tidigare. På St Thomas?
Bara undersökning?
Vi är underbemannade.
Han har aldrig arbetat med människor.
Ursäkta mig, ni letar tydligen efter någon med en klinisk bakgrund.
Lika mycket som jag behöver ett arbete så måste det finnas 100 lämliga sökanden till denna tjänsten.
Har du medicinsk utbildning?
Du kunde inte få examen utan viss klinisk erfarenhet.
Du tog pulsen, tempen. Du gjorde diagnoser.
Du har det ju.
Du vill ju ha jobbet, eller hur?
Den här vägen doktorn. Har du tillbringat lång tid på ett kroniskt sjukhus?
Du skulle komma ihåg. Antagligen inte.
Här finns MS, Tourette syndrome, Parkinson's sjukdom.
En del av dom har vi inte namn på än.
Ursäkta mig. Vad väntar dom på? Ingenting.
Hur ska alla dom här människorna bli bra? Det blir dom inte. Dom är kroniker.
Vi kallar det trädgården. Varför? För allt vi gör är att föda och vattna dom.
Herr Kean? Kan jag fråga dig..
Jag föddes 1911 i Kingsbridge, New York. Jag kom hit Juli 1955.
Före det, var jag på Brooklyn Psychiatric Center.
Före det, var jag en person.
Det blir lättare.
Du tror inte att det gör det, men det gör det.
Nej, Smörblomma Gå hem.
God morgon, Doktorn. Jag har en nyanländ till dig.
Hon kom in sent igår kväll. Här är hennes journal.
Hej, jag heter Dr Sayer.
Vet du var du är?
Kan du höra mig?
Diagnos.
Medicinsk försäkring?
Hon heter Lucy Fishman. Hon hittades av grannar hos sin syster-
-många dagar efter sin systers död.
Hon har inga levande anhöriga. Hon har alltid varit som hon är nu-
-utan respons eller fattningsförmåga. och ändå-
-en reflex.
Om hon slog bort den, men det gjorde hon inte. Som ni kan se, hon fångade den.
Det är fortfarande en reflex.
Om du hade rätt, så skulle jag hålla med.
Det är som om, om hon har förlorat sin egen vilja, hon lånar viljan från bollen.
Bollens vilja? Ursäkta mig.
Du försöker göra ett gott intryck doktorn, så är det. Eller hur?
Du håller fortfarande på att smälta in.
Miss Costello, se till så att Dr Sayers väntande patienter-
-blir ombokade till imorgon.
Låna bollens vilja?
Det är toppen.
Okay, tack. Tack så mycket.
Låt oss få veta om hon fångar något annat.
Jag får sparken. Det är okej. Jag går tillbaks till skolan.
Glömde jag något?
Nej. Jag ville bara säga till dig att jag föredrog din förklaring.
Jag ska se till allt tills du har blivit hemmastadd.
God kväll Doktorn. Tack ska du ha.
Tack så väldigt mycket!
Hej, jag heter Dr Sayer. Jag heter Waheedah.
Waheedah, hur mår du idag? Fint, tack.
Ja, förlåt. Vilken form? Ja, jag väntar.
Okay. Tre, ett, två.
Tack. Hej då.
Hej.
Jippi! Vi är i omloppsbana. Nu kan vi försöka att vara tyngdlösa.
Låt oss fira med delikat Nestle's Quick.
Nestle's chokladsmak är utomjordisk.
Hej där uppe, dags att ladda med delikata Nestle's Quick.
Lucy.
Du är ute.
Anthony, kan du hjälpa mig att flytta denna?
Ursäkta mig.
Lucy, du är nästan där.
Här är vattnet Lucy.
Jag undrar varför dina naglar växer så fort?
Det måste vara all gelén dom gav dig.
Gelé gelé, dag efter dag.
Röd gelé, gul gelé, gelé varje dag.
Jag glömde berätta för dig att Mrs Cooper gick bort. Kommer du ihåg henne?
Hon var trevlig. Alltid ett snällt ord.
Hennes hund kunde jag klarat mig utan.
Ursäkta mig? Hej.
Pratar han någonsin med dig?
Naturligtvis inte. Inte med ord. Han pratar med dig på andra sätt?
Hur menar du?
Du har inga barn. Nej.
Om du hade så skulle du veta.
Det står atypical schizophrenia.
Atypical hysteria, den här.
Atypical nerve impairment
Ingen förändring sedan senaste undersökningen.
Ingen förändring eller terapi rekommenderas
Väldigt trevligt.
Här står det "ingen förändring", daterad 9 nov 1944.
Det är 25 år.
Man tänker att vid en speciell tidpunkt så borde alla dessa typiska någonting leda till något typiskt.
Men ett typisk vad?
Doktorn, vill du gå och ta en kopp kaffe någonstans eller så?
Te?
Åh. Normalt så skulle jag säga ja, men jag har andra planer.
Just det. Just det. En annan gång. Oh, ja.
Jag ska dit bort. Jag ska däråt.
God kväll.
Encephalitis lethargica
Var är det? Var är det?
Ledsen, Jag trodde någon hade glömt ljuset på.
Jag har hittat det. Jag har hittat kopplingen. Dom överlevde alla encephalitis-
-år innan dom kom hit. Förstår du? På 1920-talet.
Är det inte underbart? Ja. Jag kommer tillbaks senare. Tack...
Hur många har du hittat?
Fem, och jag tror det är fler.
Hur mår dom?
Som du beskrev dom då. Overkliga som spöken.
Jag bara gissar. Många av dom var barn då.
Ja, barn som somnade in.
De flesta dog under det akuta sjukdomsstadiet.
Dom som överlevde, som vaknade-
-verkade må bra, som om ingenting hänt.
Vi insåg inte hur mycket infektionen hade skadat hjärnan.
Åren gick. Fem, tio, femton-
-innan dessa märkliga, neurologiska symptom uppträdde.
Men det gjorde dom.
Jag började se dom under tidigt 1930-talet.
Äldre människor som de yngre kom hit med.
Föräldrar som tog hit sina barn.
Dom kunde inte klä sig själva längre eller föda sig.
Dom kunde inte prata för sig själva, i dom flesta fall.
En del familjer blev tokiga.
Folk som var normala-
-blev nu-
-någon annanstans.
Hur är det att vara dom? Vad tänker dom på?
Det gör dom inte.
Viruset skonade inte deras högre förmågor.
Vet vi det säkert? Ja.
Därför att? Därför att alternativet är otänkbart.
Jag är helt med på att fixa det här, men, vad gör vi?
Jag har en föraning.
Vad hindrar Lucy från att nå fram till drickfontänen?
Ingenting.
Exakt. Det visuella fältet tar bara slut. Det finns inget mönster. Ingen visuell rytm.
Inget som tvingar henne att fortsätta gå.
Så vi håller på och gör någonting. Exakt.
Okej Lucy.
Hon tittar ut genom...
Jag vill veta mer om din son. Säkerligen.
Någonting var fel, sa dom, med hans händer. Han kunde inte skriva längre.
Han kunde inte göra arbetet.
Jag borde ta honom ur skolan, sa dom. Han var 11.
Sakta blev han värre.
Han kallade på mig och jag kom och han satt vid sitt skrivbord-
-i trans. en timma, två timmar. Sedan blev han bra igen.
En dag när jag kom hem från arbetet och fann honom i hans säng.
Sa han upprepande, Mamma, mamma? Hans arm var så här, sträckte sig.
Vad vill du, Leonard?
Han pratade aldrig mer. Det var som om han försvann.
Senare, det året, tog jag honom till Bainbridge.
Det var den 14 November 1939.
Han var 20 år gammal.
Vad gjorde han under dom nio åren när han var i sitt rum?
Han läste. Han älskade att läsa. Han läste hela tiden.
Verkligen?
Det var allt han kunde göra.
Det räcker.
Leonard!
All right Leonard. Vi är klara.
Ingenting, ingenting, ingenting och ingenting.
Det är en av dina statyer. Exakt.
Skicka saltet.
Det här då. Vad menar du? Det är en elektronblixt.
Du har fel. Allt som är innan är elektronblixtar.
Det här är jag när jag säger hans namn till honom.
Ursäkta mig.
Rakt in i mitten. Kasta in den där!
Jag kan kasta bollen. Kasta bollen till mig!
Är det här allihopa? Ta in dom hit med dom andra.
Jag borde gett David hans skilsmässa. Jag trodde han ville vara far.
Patienterna har fått sin morgonmedicin.
Dr Sayer hoppades att ni hade lite tid över. Var snäll och följ med mig.
Det här är en underbar aria. Se på dom noga för att upptäcka eventuella reaktioner.
Kalla mig Ishmael.
För några år sedan, det spelar ingen roll exakt,-
-ha lite pengar, och ingenting speciellt intresse att luta mig emot.
Jag vet att du kan höra mig. Försök att reagera när jag säger ditt namn.
Det är inte vilken musik som helst. Det måste vara rätt för dom.
Det är som om dom bara berörs av musik som berör dom.
Jag har inte hittat någonting som berör Bert, ännu.
Dom sitter där hela dagen om jag låter dom göra det.
Jag måste spela första kortet.
Leonard... L...
Det här är Frank. Hjälp mig att få honom på fötter.
Det är något annat som når honom. Mänsklig kontakt.
Stå där borta en minut.
Han kan inte gå utan mig. Om jag släpper honom så ramlar han.
Jag tänker inte låta dig ramla.
Men. Han går med mig var som helst.
Det är som med bollen, det är min vilja han lånar.
Viljan hos en annan människa.
Jag börjar med att flytta pekaren till L som i Leonard.
När jag känner att du flyttar pekaren slutar jag och du tar över.
Förstår du? All right. Jag börjar.
Nej, jag kanske var tydlig nog. Mitt fel. Jag...
L. Bra, bra. Nu E.
E, bra.
S...
P...
Du stavar något annat.
Hans stirrande blick, från att ha stirrat genom gallren-
-har växt sig så trött att det inte kan ta in mer.
För honom, är det som det fanns tusen galler-
-och bortom de tusen gallren, ingen värld.
Som när han stegar i trånga cirklar, om och om igen-
-är hans kraftfulla steg som en rituell dans runt centrum-
-där en stark vilja står paralyserad.
Vid tillfällen händer det att ögats rullgardin rullar upp utan ett ljud och en form framträder-
-glider genom förtätnad tystnad från axlarna-
-når hjärtat, och dör.
Har du hört om ett läkemedel som kallas L-dopa? Det är ett syntetiskt dopamin.
Ja, för Parkinson patienter.
Varför?
Ingenting.
Ursäkta mig, förlåt!
100 år skulle passera innan modern neuropatologi-
-tillät oss att faktiskt lokalisera skadan i den Parkinsonska hjärnan. Ja.
Genom vår utveckling av läkemedlet L-dopa, kan vi för första gången lova-
-den Parkinsonska patienten ett mer normalt liv genom att tilldela L...
Jag är väldigt nyfiken på den här medicinen. Har du mött någon som...
Ursäkta mig, Dr... Sayer?
Har du mött några patienter med encephalitis?
När jag är klar, Dr Sayer. Om du inte misstycker.
Som jag sa. Genom tilldelning av L-dopa.
Tror du att en extrem Parkinsonian darrning-
-skulle kunna uppträda som inget darrning alls?
Pratar du med mig? O Ja.
Föreställ dig en ökande handskakning till punkten för orörlighet.
Föreställ dig en patient med alla Parkinsons symptom i påskyndande.
Handskakningen, huvudknyckarna, det påskyndande talet.
Kanske dom faller ihop i sig själva och förvandlas till en person i sten.
Jag vet inte. Kanske.
Tror du att L-dopa skulle hjälpa upp situationen? Dr Sayer, eller?
Jag är bara kemisten, du är läkaren. Jag överlåter till dig att göra skadan.
Freud trodde på mirakel och ordinerade kokain som godis.
Vi trodde alla på kortisonmiraklet tills våra patienter blev psykotiska av det.
Och nu är det L-dopa? Jag tror det är för tidigt att säga det.
Med all behörig respekt. Jag tror att det är alldeles för tidigt att säga det.
Låt kemisterna göra skadan doktorn.
Men jag...
Dr Kaufman. Läste du det här fallet? Ny medicin låter förlamade patienter äta gelé.
Ja, jag läser alla. Pliktskyldigt, sansat. Alla fallen hade lindrig Parkinson.
Dina Parkies, om det är vad dom är, har inte rört sig på årtionden.
Kanske ni skulle titta på det igen sir.
Du vet bättre än att nära ett sådant hopp.
Du vill ha en koppling. Det betyder inte att det finns en.
Vad jag tror, vad jag vet, är att dom lever inuti.
Hur vet du det? För att dom kan fånga tennisbollar?
Jag vet det.
Hur många trodde du kunde ha det? Allihop.
Några. En.
En.
Med familjens samtycke, undertecknat.
Har Leonard Parkinsons sjukdom?
Nej. Hans symptom liknar Parkinsons sjukdom-
-men återigen, det gör dom inte.
Hur hjälper medicinen honom?
Jag vet inte vad den kommer att göra för honom, om någonting alls.
Vad tror du att den kommer att göra?
Jag är inte säker. Den var designad för en helt annan krämpa.
Vad hoppas du att den gör?
Jag hoppas att den för honom tillbaks från var än han är.
Till vad? Till världen.
Vad finns det för honom efter alla dessa år?
Du. Du finns här.
Alltihop, snälla.
Vid 200 mg visade han ingen respons. Kanske juicens syra neutraliserade det.
Kanske behöver han mer. Kanske behöver han mindre.
Jag provar det i mjölk.
500 mg.
Jag hör av mig om det blir en förändring. Ja.
Tack så mycket.
Det är tyst.
Det är sent. Alla sover.
Jag sover inte. Nej, du är vaken.
Får jag?
Jag.
Leonard, det är någon här som vill träffa dig.
Mamma. Mamma!
Oh mitt barn.
Jag heter Eleanor. Eleanor.
Det är ett nöje att träffa dig. Det är ett nöje att träffa Dig.
Mina damer? Vad nu då, vad har jag gjort?
Himmel!
Hur är det, sir? Jag heter Margaret.
Beth.
Anthony. Hur är det?
Fint gosse. Hur mår du?
Fint också.
Träffade du honom? Visst såg han bra ut.
Jag skulle inte klara av att hantera förlusten av 30 år av mitt liv. Skulle du?
Han inser det, eller hur?
Vänd dig häråt, tack. Det är en så kallad Polaroidkamera. Tack.
Den tar en bild på mindre än en minut. Fantastiskt.
Nu skulle vi kunna pröva det här.
Lysande. Jag skulle vilja att du går till andra änden av rummet.
Redo? Gå.
Väldigt bra.
Och tillbaks nu.
Det var väldigt snabbt. Låt mig hämta mer film.
Du måste åtminstone ligga ner. Du behöver vila.
Jag är rädd för att för att sluta mina ögon. Om jag sluter mina ögon kommer jag...
Du kommer att sova. När du vaknar på morgonen så är det nästa morgon.
Jag lovar.
Vilket underbart ställe Bronx har blivit.
Det är min skola. Verkligen?
Är det klassiskt? Du kan välja vilken musik du vill.
Vad är det? Det är rock 'n' roll.
Kom in nu.
Nej, det hände något medan du var borta. Det kallas nedsmutsning.
Leonard, det är inta att vada, det är att simma!
Jag vet inte om sjukhuset täcker upp för det här.
Kom igen! Nej.
Leonard, tidvattnet kommer in.
Det är det Periodiska system.
Jag kan datera min bekantskap till vetenskap genom den.
Det är underbart, verkligen. Det är universum i ett skal.
Du har dina alkaliska metaller, dina halogener, dina tröga gaser.
Varje grundämne har sin plats i den ordningen. Man kan inte ändra det.
Dom är säkra vad som än händer.
Du är inte gift?
Jag? Nej, jag har inte så bra hand med folk.
Det har jag aldrig varit Leonard. Jag gillar dom.
Jag önskar att jag hade mer än en outvecklad förståelse för dom.
Kanske, om dom var mer oförutsägbara.
Eleanor skulle inte hålla med dig.
Eleanor? Miss Costello.
Har hon pratat med dig om mig?
Vad sa hon?
Att du är en snäll man. Att du bryr dig väldigt mycket om människor.
Jag skulle vilja att alla får medicinen. Jag inser att det kan bli dyrt.
Har du en aning om hur dyrt? Ja. Jag pratade med Ray.
Jag har en uppskattning.
Apotekarna säger att om man ger samma som Mr Lowe, skulle ge-
-12 000.
Hur mycket? 12 000 dollar.
Per månad? Jag kan inte gå till styrelsen med det.
Vad tror du om att prata direkt med beskyddarna?
Dom ger redan allt vad dom kan.
Vi måste övertyga dom att ge mer än dom är vana vid.
Kanske, om dom ser Mr Lowe. Du överdriver hans inverkan på folk.
Vi talar om pengar.
Det fanns en extrem stelhet i den axiala muskulaturen.
Det här är en stor försvagning av den kroppsliga reflexen.
Det är en stelhet av hjärnstamstyp. En inflammation.
Det som är mest slående är den djupgående ansiktsmasken-
-som vi nu vet inte ska förväxlas med apati eller Katatonia.
Mindre vetenskapligt. Lugna dig!
En del saker berör dom ändå.
När man nämner hennes namn, vissa musikstycken.
Beröringen från en annan människa.
Men dom här uppvaknandena var sällsynta och flyktiga, för några ögonblick.
Annars var han som ni ser honom här , bildligt talat-
-om inte psykologiskt, likvärdigt med sömn. Eller döden.
Det här var hans tillstånd när jag fann honom på detta sjukhus-
-och hans livskvalitet under de senaste 30 åren.
Nu? Närhelst du är klar.
Mitt namn är Leonard Lowe.
Det har förklarats för mig att jag varit borta ett bra tag.
Jag är tillbaks.
Såja. Det var det.
Tack så väldigt mycket.
Dr Sayer! Vad är det?
Det är ett djävla mirakel.
Var är mina glasögon? På dig.
Är det sant?
Jag pratar.
Jag går. Vem är du?
Bra att ni kom. Det är lite annorlunda idag.
Jag, jag hade en så märklig dröm.
Jag måste ta ditt blodtryck.
Jag har suttit i 25 år, du missade din chans.
Är du okay?
Jag behöver lite makeup. Okay, vi kan ordna det.
Och lite färg för håret, svart.
Svart? Rose, är du säker? Ja det har alltid varit svart.
Dr Sayer, det är något om fruktträd.
Beskär frukträden. Jag ska.
Jag vill ha en stek, blodig. Mosad potatis och sås. Bönor.
Jag var medveten, men inget betydde något för mig.
Det fanns ingen koppling till mig. Det fanns ett krig eller två.
I morse gick jag till badrummet helt på egen hand.
Jag tror att jag gillade dom bättre som dom var innan.
Rolando, kan du prata till mig. Det är Miss Costello.
Förstår du mig?
Lucy, vilket år är det? Vilket år det är?
Det är -26, dumbom.
Kom igen, Miriam, var snäll nu.
Hej Sydney. Hej.
Ska vi till samma ställe? Jag vet faktiskt inte.
Alla håller ihop!
Hämta tillbaks Leonard. Anthony, kan du hämta Leonard?
Allesammans, var snälla och håll er till gruppen.
Hur går det för min far? Din far är som tidigare.
Mamma, du kanske inte borde följa med. Naturligtvis, jag vill åka-
-var inte dum.
Du kan inte stå där Leonard, dörren kan inte stängas.
Jag förstår inte. Sydney får åka. Han är patient.
Inte samma slags patient. Han är fortfarande en patient, du är det inte.
Jag är din mor. Är det några andra mödrar som åker?
Vad har du gjort med ditt hår?
Det är ett däck. Jag vet. Jag är inte en idiot.
Hon behandlar mig som skit. Vi tar hand om det.
Är ni klara? Jag stannar här.
Varför? Vad är det för fel? Jag mår bra, det är bara det att..
Vinka.
Doktorn, kom igen nu!
Är du säker? Är du okej?
Jag mår fint, vi ses senare. Ha det så bra.
Hej. Köttfärslimpa tack.
Köttfärslimpa. Köttfärslimpa också.
Följer du efter mig?
Förlåt, jag skojade bara. Jag såg dig nyss en trappa upp.
Hälsar du på någon. Nej.
Du arbetar här.
Jag bor här.
Du är patient?
Du ser inte ut som en patient.
Gör jag inte?
Jag har alltid gillat Carnegia-kaktusen.
Dr. Sayer, valde ni det här stället?
Varför? Jag går alltid hit.
Det är ett trevligt ställe, men en timme så fattas det något.
Anthony tror att gruppen är uttråkad. Det är dom.
Jag funderade på att ta dom till Operahuset.
Eller till Naturhistoriska museet?
Nej, det är en massa döda, uppstoppade saker där.
Vad finns det annars då?
Är det lagligt igen? Ja, sedan en tid.
Mina damer, vad kan jag erbjuda?
En Rob Roy med is.
Gör den till en Rob Roy oskuld.
Jag arbetar nattskiftet på det här matstället.
Ibland går jag hit innan arbetet för att träffa min far.
Han brukade gå och se alla tävlingar, så därför gillar jag att läsa sportsidorna för honom.
Jag vet inte om han vet att jag besöker honom. Min mor tror inte det.
Men du gör det.
Ibland tror jag att jag ser någonting, jag tror ser en förändring.
Och för ett ögonblick ser jag honom som han var innan slaget.
Och sedan är han borta, och jag är inte säker på att jag såg något. Verkar det vettigt?
Ja.
Så, varför är du här?
Jag får medicinering. För vad?
Utan den är jag på sätt och vis som din far.
Men jag mår bra nu. Det är bra.
jag var så säker på att han var helt nöjd med bacon, vitt bröd, svart kaffe
så jag gav honom hans mat utan att fråga honom.
Han sa bara: Du glömde tomaten.
Vi hade slut på dom. Det var därför jag inte gav honom någon.
Det var verkligen trevligt att prata med dig. Det var trevligt att prata med dig också.
Paula? Ja.
Han vet, din far vet att du besöker honom.
Doktorn, det här är mina vänner.
Är han inte beundransvärd?
Miriam, jag vet inte hur jag ska säga det här, så jag säger det bara.
Din make
blev beviljad skilsmässa från dig 1953.
Tack gode gud!
Se där! Pontiac Firebird, 400 motor. Det är en bil det du.
Lucy, kan jag få hålla din hand? Ta mig härifrån.
Fel. Här är det. Jag antar att jag förlorar.
Jag antar att din lycka vänder. Väldigt trevligt.
Hur är det? Hur det är!
Ja. Hur känner du dig?
Ja, mina föräldrar är döda, min fru är på en institution och
min son har försvunnit västerut någonstans.
Jag känner mig gammal och lurad. Så känner jag mig.
Jag stannade till vid hobbyaffären och skaffade fler pennor.
Och jag skaffade den här.
En liten vinkelhake.
Den kan jag använda ja.
Det där verkligen fint.
Jag kommer strax tillbaks. Leonard?
Han pratade aldrig om flickor förut.
Han hade absolut ingenting att göra med dom.
Det är ganska löjligt, alla dessa flickaffärer. Tycker ni inte det?
Han är en vuxen man.
Han sa att han tyckte att jag borde ta semester. Åka bort några dagar och koppla av.
Jag är säker på att han menade att ni behöver ledigt, vilket ni gör.
Jag kan inte lämna honom ensam på det här stället. Han skulle dö utan mig.
Flickor!
Hallå? Dr Sawyer? Jag hehöver tala med er.
Leonard?
Jag tycker att det är viktigt att vissa saker blir sagda. Jag behöver tala med er.
Vad då för saker?
Sådant som betyder något, som har hänt mig. Saker som jag förstår nu.
Var ringer du från? Ditt kontor.
Det är väldigt sent. Är det?
Du stannar där så kommer jag över. Bra.
Dr Sayer, sitt ner. Varför? Vad är fel?
Vi måste berätta för alla. Vi måste påminna dom om hur bra det är.
Hur bra vad är Leonard?
Läs tidningen. Vad står det? Allt är dåligt.
Folk har glömt vad livet handlar om. Vad det är att vara levande.
Dom behöver bli påminda om vad dom har och vad dom kan förlora.
Vad jag känner är livsglädje, livets gåva, livets frihet!
Han säger att folk inte uppskattar dom enkla sakerna.
Arbete, lek, vänskap, familj.
Han var så upphetsad att han pratade tills klockan 5 i morse.
Är det frigörelse, mani. Eller kärlek?
Ja. Det han säger är rätt trots allt. Vi vet inte hur vi ska leva.
Men vid 5-tiden på morgonen!
Waheedah. Hur mår ni? Jag mår fint!
Herr Lowe, är det bra? Ja.
Vad är det ni vill? Den enklaste sak.
Och det är?
Att ha valet att ta en promenad om jag vill, som vilken normal person som helst.
Du är fri att ta en promenad. Är jag? Ensam?
Vilken skillnad gör det?
Se här. Jag är inte kriminell. Jag har inte begått något brott.
Jag är ingen fara för mig själv eller andra. Men jag får inte ta en promenad ensam.
Ni väckte inte en sak, ni väckte en person. Jag är en person.
Är ni medveten om den omedvetna fientligheten ni visar mot oss?
Hur skulle jag kunna vara medveten om det är omedvetet?
Jag är nyfiken. Vad skulle ni göra om ni gick ut?
Jag skulle ta en promenad, titta på saker, prata med folk.
Bestämma åt vilket håll jag vill gå. Allt sån´t ni tar för givet.
Och det är allt? Det är allt.
Så där ja, vi kommer att ta detta i övervägande, och vi låter er veta svaret.
Mår du bra? Ja, det var inget. Jag var nervös.
Vad sa dom?
Att det fanns otillräckligt med fakta hittills.
Och att fortsatt observation var nödvändig för diagnosen.
Det är en annan värld där ute, som du kanske inte är mogen för.
Dom kunde inte hållas ansvariga för vad som eventuellt händer dig.
Dom sa nej.
Och vad sa du? Dom behövde inte lyssna på mig.
Höll du med dom?
Ja.
Leonard, jag är inte säker på att vi är på fast mark än, och att detta är ingenting.
Det är en experimentell medicin. Vi behöver tid för att utvärdera saker innan
Leonard, vart ska du gå? På en promenad.
Det här är Dr Sayer.
Vart ska du gå? Jag ska gå ut.
Patienter får inte passera denna gränsen.
Gör det inte svårt för dig själv.
Jag vill bara ta en promenad!
Han är ingen mentalpatient, det här är inte nödvändigt. Låt honom vara!
Snälla, han är inte våldsam.
Jag förstår inte, han var aldrig till besvär förut.
Han var tyst, artig och respekterande. Han krävde aldrig något.
Han var aldrig olydig. Därför att han var alldeles stel , fru Lowe.
Jag talar om när han var en pojke.
Förlåt.
Jag vet inte vad som rör sig i hans huvud. Jag tror inte att han vet heller.
Ni har fått honom till något han inte är.
Det är inte vi som är ofullkomliga, det är dom. Vi har ingen kris, men dom har!
Vi har gått igenom det värsta och överlevt det. Dom fruktar det.
Därför att dom vet.
Dom vet! Dom Vet!
Därför att vi, påminner dom,
om att det finns ett problem
som dom inte har ett svar på.
Dom kommer aldrig att bli helbrägdagörare förrän dom inser och ser problemet.
Tills dom erkänner att det finns ett problem, och problemet är inte vi.
Vi är inte problemet, det är dom som är problemet!
Han har inte kunnat släppa ut ilska på 30 år.
Som dom andra. Jag tycker att hans beteende är mer naturligt.
Ni tycker att hans ryckningar och paranoia är tecken på normalt beteende?
Ja, därför att han är på det här stället. Vi väcker honom och stänger in honom i en bur.
Det är inte paranoia, det är fakta.
Jag har 20 psykotiker som vägrar äta, och som inte har en aning om varför.
Hur länge ska det pågå? Han vet varför. Han vill ut.
Herr Lowe är inte avdelning 5´s Messias. Han är en man med problem.
Han var inte återuppväckt, utan han fick medicin av dig.
En medicin som inte alls är så mirakulös.
Dom andra mår bra. Han har fått behandling längre.
Jag känner sympati för honom.
Men jag tänker inte låta honom äventyra hälsan hos dom andra patienterna.
Ursäkta mig. Vi kan inte tillåta det.
Han är okej.
Hur mår du idag? Jag mår bra.
Hur är det med dig? Bättre än någonsin.
Vad är meningen med dessa herrar? Dom här herrarna skyddar mig.
Jag önskar att jag inte behövde dom. Någon försöker skada dig? Vem?
Det är just det, eller hur? Vem? Man vet aldrig.
Någon jag minst tror. Se på historien.
Varenda patient på den här avdelningen tror att det finns en intrig mot dom.
Dom tar fel, dom är tokiga.
Du har blivit sämre.
medicinen fungerar inte. Det du upplever är sidoeffekterna.
Dom får dig att bete dig så här.
Jag uppskattar att du kommer och träffar mig, men jag har annat att göra.
Snälla, se på dig själv.
Nej! Se på dig själv! Jag har en sjukdom.
Sjukdom tog mig bort från den här världen, och jag kämpade för att komma tillbaks.
Jag kämpade i 30 år, och jag kämpar fortfarande.
Men du...
Du har ingen ursäkt, du är bara en rädd och ensam man utan någonting!
Inget liv, ingenting! Du är den som sover.
Din medicin kan tas ifrån dig, dom kan göra det.
Du kan vakna på morgonen och den kommer inte att finnas där.
Håll dig borta från mig!
Det är okej. Tack så mycket.
Jag ramlade bara.
Hjälp mig.
Kan du gå?
Jag tänker inte låta dom ta bort medicinen. Vi ska samarbeta.
han har haft en reaktion mot medicinen. Han har ryckningar.
Han är inte bekymrad av sitt utseende-
utan av hur det kan påverka dom andra patienterna.
Vi kommer att pröva hans doser, han är beredd på alla följder.
Han vill att dom andra är beredda. Ni måste hjälpa mig med detta.
Hej Leonard. Välkommen tillbaka. Tack.
Hur går det med dig? Är det bra med dig?
Det blev så tyst här. Därför att vi väntade på dig.
Du ser bra ut Len, bättre för varje dag.
Tänk om han bara fått nog av det?
Tänk om det bara är en fråga om tid för oss alla?
Det finns inga medicinska skäl till att tro att vad som händer honom också ska hända er.
Varför inte?
Ni är alla individuella. Och ni mår bra, eller hur?
Det var underbart Lucy.
Jag lärde mig den sången för länge länge sedan.
Jag vet vilket år det är.
Jag kan bra inte föreställa mig att jag är äldre än 22 år.
Jag har ingen erfarenhet av det.
Jag vet att det inte är 1926.
Jag bara vill att det är det.
Hur mår du Leonard? Bättre än någonsin.
Hur är det med dom andra? Pratar dom om mig?
Dom är rädda. Det borde dom vara.
Kan du få slut på detta? Jag är inte säker, men jag försöker.
Ge inte upp hoppet om mig. Det ska jag inte.
425, ja.
Jag fick ett vykort från min son.
Jag är okej, och sedan stannar allt upp.
Det kommer ingen varning, det är som om strömbrytaren slås av.
Någonting måste föra mig tillbaks, ett ljud. en rörelse-
och sedan kan jag röra mig igen, är jag okej igen.
Det är inte så att jag mår dåligt, Jag känner bara ingenting.
Det är som om jag vore död. Ingenting.
Det är som om jag inte är en person längre. Bara en samling skakningar.
Jag har inget emot dom. Ibland gör dom livet intressant.
Jag vet inte vem som bestämmer, jag eller dom. Men dom borde inte finnas.
Upp till 5.
Bara lite till...
Det känns bra när jag arbetar. Jag mår bra här.
Boklistan går det fint med. Jag skulle gärna vilja se den.
Det är okej, en annan gång.
Vad händer? Du har en oculogyric kris.
Hämta kameran!
Jag kan inte göra det här, jag tänker stänga av kameran.
Nej! Titta, titta!
Lär, lär, lär... Lär av mig.
Låt mig se... 625.
- 675, bara... - Okej.
Jag kan inte läsa längre! Jag kan inte fokusera blicken längre.
Jag håller på att bli som tidigare, som förut..
Jag har svikit alla. Nej.
Jag har svikit dig. Det har jag, jag är hemsk.
Det är du inte. Jag tänker inte lyssna på det här.
Jag är hemsk. Se på mig och säg att jag inte är det!
Det är du inte.
Dat här är inte jag!
När min son föddes frisk, frågade jag aldrig varför.
Varför var jag så lyckligt lottad? Vad hade jag gjort för att förtjäna detta perfekta barn, perfekta liv.
Men när han blev sjuk kan ni lita på att jag frågade varför, jag krävde att få veta varför.
Varför hände det här? Det fanns inget jag kunde göra åt det.
Ingen jag kunde gå till och säga: "Stoppa det här. Snälla stoppa det här. "
"Kan ni inte se att min son lider?"
Min son lider. Snälla, stoppa det här!
Han kämpar fru Lowe. Han förlorar.
Jag arbetade, hade vänner inbjudna, gick på dans. Det var ungefär allt. Inte mycket.
Underbart. Jag har aldrig gjort några av dom sakerna.
Det kommer du.
Dom kommer aldrig att låta mig lämna det här stället, och dom har rätt.
Jag är fortfarande inte bra, som du kan se.
Jag mår bra när jag träffar dig.
Jag kommer inte, att träffa dig igen.
Jag vill bara säga adjö.
Är det inte sött?
- Nu? - Närhelst du är beredd.
Jag heter Leonard Lowe. Det har förklarats för mig att jag varit borta ett bra tag.
Jag är tillbaks.
Hur är det att vara tillbaks? Jag trodde det var en dröm först.
När insåg du att det inte var en dröm?
När jag talade och du förstod mig.
Du sa till honom att jag var en snäll man.
Hur snällt är det att ge liv, bara för att ta tillbaks det igen?
Det ges och tas bort för oss alla.
Varför finner jag ingen tröst i det?
Därför att du är en snäll man.
Därför att han är din vän.
Sommaren var speciell. En period av återfödelse och oskuld. Ett mirakel.
Femton patienter, och för oss, deras beskyddare.
Men nu måste vi anpassa oss till miraklens verklighet.
Vi kan gömma oss bakom vetenskap och säga att det var medicinen som felade -
- eller att sjukdomen själv hade återvänt.
Eller patienter som inte kunde förlika sig med förlusten av decennier av sina liv.
Verkligheten är att, vi vet inte vad som blev fel eller rätt.
Vad vi vet är att det kemiska fönstret stängdes -
- ett annat uppvaknande kom istället.
Att den mänskliga själen är starkare än någon medicin.
Det är den som behöver ges näring.
Med arbete, lek, vänskap, familj.
Det här är saker som har betydelse.
Det var detta vi hade glömt.
De enklaste sakerna.
Jaha... god natt. Godnatt.
Eleanor! Ja?
Eleonor. Vad är det för fel?
Jag undrade. Vad du gör ikväll? Om du har andra planer...
Nej, jag var...
Du har inga planer? Nej jag har inga...
För jag undrade om du... vi...du och jag...
om vi kunde...ta en kopp kaffe.
Jag, det gör jag gärna.
Min bil står här borta. Vad säger du om att bara gå?
Dr Sayer och hans personal fortsatte arbetet med post-encephalitic patienterna...
...och prövade nya mediciner efterhand som dom blev tillgängliga.
Leonard och många av patienterna upplevde korta perioder av uppvaknade...
...men aldrig så dramatiskt som dom gjorde sommaren 1969.
Dr Sayer fortsätter sitt arbete vid sjukhuset för kroniker på Bronx.
Låt oss börja.